Какво беше това? Какво?! - Доста силен повей.
Малко е късно за пролетна буря. - Може да e бил духът на вятъра.
Погледнете колко е красиво.
Сега Миори за първи път вижда цветчета.
Хубаво е сред природата, разтоварващо.
Посещавай ни по-често.
Да, но съм много зает.
В чашата ти падна цветче.
Защо е толкова трудно да си рекламен агент?
Какво да ти кажа.
Усещам, ще излезе нещо добро.
Има ли магазин наблизо? - До гарата.
Отиди да ми купиш маникюр. Не ме интересува какъв.
До там е час път пеша! - Отиди с колата!
Не ме карай, като вече съм пил. - Добре тогава.
Недейте така. - Нека останем весели.
Наглеждайте Миори.
Къде е Миори? Къде е?! - Миори!
Не може да отишла далеч. - Защо не си до нея, Куро?
Не избързвайте! - Попитайте Куро!
Миори!
- Миори!
Попитайте Куро!
Куро, къде е Миори? - Кажи ни.
Струва ми се, че знае нещо.
Първо се обуйте.
Куро, намери Миори!
Кротко, Бокурико.
Извиявай, Миори. - Добро момче.
Очаквах те, Миори.
Здравей.
Това е твоята гора.
Гората на Миори
Десет години по-късно
Малко след започването на дъждовния сезон, майка ни напусна.
От днес ще живея при семейството на баща ми.
В онзи ден страшно се уплаших.
Изведнъж изчезна от погледа ни.
Още не можеше да ходиш, а те намерихме покачена на черешата.
Майка ти се уплаши и каза, че повече няма да стъпи на село.
Не помня.
Защо не покажеш малко разбиране? Иначе няма да се приспособиш.
Изморително е да угаждам на хората. - Не е до угаждане.
Поне да обръщай внимание, когато ти говорят.
Нарича се добри обноски.
Този разговор е скучен.
Винаги се държиш така.
И чия е вината, че съм такова трудно дете?
Там нещо лети! - Птици?
Не, нещо друго!
Като минем тунела и почти сме стигнали.
Татко. - Какво?
Нали знаеш как хората казват, че децата крепят семейството?
Да.
Осъдена съм на заточение, защото не успях, нали?
Много си цапната в устата.
Предпочитам да бях заточена край някой плаж.
За първи път идвам в село Комори, а ми се струва някак познато.
Харесвах ментови хлебчета. Дали мога да ги намеря в Комори?
Малко вероятно. Тук няма магазини.
Расти висока, царевице. Раждайте изобилно, бобчета.
Татко не е идвал отдавна, а никак не изглежда развълнуван.
Едва дойде и вече си тръгваш. - Нямам избор, работа ме чака.
Да беше пренощувал поне.
Готвя ти любимото, ориз с бамбукови кълнове.
Утре рано сутрин имам среща.
Все си зает...
Сигурно иска да избяга. Затова и майка ми го напусна.
Миори, горе главата.
Ще дойда да те видя, когато получа отпуска.
Миналата година не ти дадоха отпуск. Да не си забравил?
Внимавай по пътя.
Ето, че и татко ме изостави.
След малко ще го видим. Нали виждаш трите кедрови дървета?
До тях.
Миори. - Хайде, остави ме.
Това ще е домът ти известно време, прави каквото искаш.
Върви да огледаш селото, докато дядо ти се върне.
Има ли какво да се види? - Не съвсем.
Остави си мобилния телефон тук.
Как ме усети?
Приятно прекарване.
В гората има много животинки, гледай да не ги стряскаш.
Мечки има ли?
Нямам обхват.
Сбогом, Токио.
Заек ли беше това?
Как? Сега е юли.
Винаги ли е така в планините?
Донякъде е готино.
Това ли е да си сам?
Мечка? Ще умра изядена от мечка?
Колко е странен животът.
Като ще е странен,
да ме беше изял поне лъв или бенгалски тигър.
Тигър?! Защо тигър?!
В гората ли живеят? Да не е избягал от цирка?
Колко шумно диша.
Дишането му е лекота заглушава препускащото ми сърце.
Какво е това чувство? Толкова ми е познато.
Пак ли ще закъснееш? Защо не се прибираш като хората?
Не мога преди да съм свършил. - Само работата ли ти е в ума?
Сякаш знаеш какво ми е, като по цял ден висиш вкъщи!
А кой ми каза да напусна? Ти беше!
Но ти искаше да напуснеш! Само се оплакваше! Не ме обвинявай!
Ако работех, щяха да ме повишат два пъти по-бързо от теб!
Щях да преуспея, ако не беше Миори! - Лесно ти е да говориш!
Не искам родители. Аз съм ничие дете.
Нямам родители!
Да се прибираме да играем!
Върнете ми обувките!
Вие ми скрихте обувките, нали?
Върнете ми ги!
Що за отношение? Не те харесвам.
Нито пък как ни гледаш. - Сигурно ни мислиш за глупави.
Нищо не можете да направите, ако не сте заедно.
А по-добре ли е да си сам?
Какво можеш да направиш сама? - Млъквайте!
Не ми трябват приятели.
Никой не ми трябва. Не ми трябват.
Хубаво е да си сам. Никой не ми трябва.
Кой си ти? Защо плачеш?
Цветята са изчезнали. Къде са черешовите цветове?
Толкова бяха красиви.
Сънувах ли? Но ти не си сън, нали?
Какво правиш тук?
Откъде се взе? - Идвам от Токио. Аз съм...
Леле, ама ти си Миори!
Колко си порастнала. Помниш ли Куро?
Като че ли не. Това е Куро, а аз съм дядо ти.
Куро.
Била съм тук и преди, нали? - Да, беше толкова мъничка.
Така значи, не ми е за първи път.
Точно така. Да си ходим.
Изкъпа ли се? - Да.
Това тук е индийски живовляк.
Смесвам го с малко женско биле и правя сироп за кашлица.
Чух, че бабата на Кавамото я е хванала кашлицата.
Лекарство? Лекар ли си?
Не, но за тукашните хора съм нещо подобно.
Може да направи всичко от билки и хората я наричат вещица.
Добра вещица, нали?
В гората има всякакви билки. Могат да излекуват повечето болежки.
Това те прави внучка на вещица.
Миори, сложи мръсните дрехи в коша за пране.
После ще ги изпера. - Благодаря.
Дай да ти среша косата.
Мога и сама.
Колко далеч ходи днес? - До голямото черешово дърво.
До божественото дърво.
Божествено ли? - В това дърво живее бог.
Значи позна, че е черешово дърво? - Да.
Много жалко.
Предната година се прекърши одве при гръмотевична буря.
Много красиво беше.
Заспах там.
Срещна ли Могури?
Имала си лош сън, нали? Могури яде лошите сънища.
Повече няма да имаш такива.
Някой виждал ли е духовете?
Не, рядко се показват на хората.
Можем да усещаме, че са близо, но не и да ги видим.
Ти виждаш ли ги, Миори?
Не се притеснявай. Никак не са страшни.
Толкова много живинки има в гората.
Защо не лая преди малко?
Искаш да си ми приятел? Мушморок.
Приятно подухва.
Да се прибираме ли?
Куро?
Куро!
Вярно е. Наистина се е прекършило.
Това дърво вече е мъртво.
Не е така.
Кой е там? - Забрави ли ни?
Какво е това?
И това ми било приветствие.
Събираме се след десетгодишна раздяла.
Преди десет години съм била бебе.
И не помниш?
Разбрах! Това трябва да е сън.
Сега си спя в леглото.
Ето, сън си е!
Наистина е сън!
Не сънуваш.
Отдавна не сме се виждали, Миори.
Изглежда напълно ни е забравила.
Какво да се прави. Аз съм Бокурико, госркият страж.
Това е горският мъдрец, Него-жи.
Какво става тук? Много странен сън.
Стресът се увеличава при смяна на обстановката.
Казах ти вече, не е сън!
Като не е сън, ще е халюцинация.
Упорито дете.
Няма от какво да се плашиш.
Пак изпусна това.
Дръж нещата си по-здраво.
Не съм го изпуснала, а го изхвърлих! - Не хвърляй боклуци.
Какво искаш, халюцинация такава?
Ще те накарам да изчезнеш!
Могури!
Ела тук.
Миори, как се покатери там?
Миори, не мърдай!
Куро, ти ли си това?
Какво ти се е случило? Целият си побелял.
Миори, баща ти идва!
Внимавай! Хвани се за пълзящото растение.
Никога не го е бивало да се катери по дървета.
Изглежда Миори много харесва дървото.
Татко, извинявай.
Слава богу! - Браво.
От тогава можеш да ни виждаш.
Не ви виждам! Нищо не виждам!
Не ви познавам!
Това ли трябва да е пазителят на гората?
Не говори така, Каноко.
Струва ми се, че е прав.
Не прилича на добър избор за пазител.
Просто е непокорна. - Сигурно е отцепница.
Духовно и телесно не е издръжлива. - Мислех, че ще е по-умна.
Не искам да оставям гората в нейните ръце.
Да я пропъдим обратно в Токио.
А така! - Нали й върна телефона.
Изчакайте малко.
Нашият предводител я избра, трябва да е подходяща.
Нахрани ли се? - Обикновено не ям сутрин.
Няма да имаш енергия през деня. - Нищо.
Искам Кола.
Миори, ела за малко. - Добре.
От другата седмица ще тръгнеш на училище.
Затова предварително трябва да ти оправим стаята.
Моя стая?
Просторна е. Искаш ли да сложим бюрото тук?
Точно както в Хейди!
Има и трети етаж. Искаш ли да видиш?
Да.
Истински таван!
Харесва ли ти? Но тук има страшни неща.
Например какви?
Например зашики-вараши.
Нещо като куче пазач? - Няма да имаш проблеми с него.
Какво е това?
С това се хваща духът на северния вятър.
Така се ползва.
Защо се смееш? Истината казвам!
Какво е това?
Барабан за призоваванеб духовете на гората.
Някъде тук имаше палка.
Намери изгубеното!
Какво правиш?
Все някой ден ще се появи.
Ти ли си събрала всичко това?
Една част, другото са ми го дали хората.
Колкото повече живееш, повече неща трупаш.
Направо е удивително.
Изключи лампата на слизане.
Срещна много неща в гората снощи, нали?
Не е било сън. Може да не помниш,
но на онзи ден преди десет години беше избрана за пазител на гората.
Пазител?
Засега гората е моя, но мисля да ти я отстъпя някой ден.
Хората решават дали гората ще живее или ще умре.
Трябва да се вслушваш в гласовете на горските създания.
Гората е моя? - Да.
Гората на Миори!
Моята гора... - Да.
Мога и сама да отида. - Добре.
Нали си ми в шести клас.
Само по пътеката върви.
Дядото тръгнал в планината билки да събира.
Бабата изпратила дядото.
Значи от днес сме на училище.
Бокурико. - Запомнила си как се казвам.
Помогни ми!
Дървени сгради.
*Добре дошла Миори* Ама как?
Миори, добре дошла.
Недей така.
Беше толкова нервна, че снощи не успя да заспи.
Нао. - Всичко е наред. Нe плачи, ела.
От много далеч си дошла. Къде живееше в Токио?
Аз направих венеца. Заповядай.
Миори.
Косата ти не е кафява. - Виждала ли си знаменитости?
Имаше ли компютър?
Хайде сега, да покажем на Миори класната ни стая.
Има ли нагли типове по влаковете в Токио?
Вярно ли е, че Токио Дисниленд не е наистина в Токио?
Защо се премести тук? - Заради семейството ли?
Не ми е много ясно, но звучи страшно готино.
Миори, да си играем. - Имаш ли мобилен телефон?
Виждала ли си Мики? - Питай ни какво искаш да знаеш.
Тук всички сме приятели от деня на срещата ни.
Нека бъдем приятели, Миори.
Защо се премести тук?
Стига! - Миори! Дръж!
Дайсуке, спри се!
Живееш с вещицата, нали?
Не разбирам много, но тя е супер готина!
Наистина ползва магия!
Голямо си дете, Котаро.
Ще паднеш в очите на Миори. - Ще й паднеш в очите.
Стига! Млъкнете!
Много сте шумни! Досадници!
Не си много мила. - Какво?!
Нао. - Миори! Дръж!
Казах ти да спреш, Дайсуке!
Носът й кърви! - Мале!
Добре ли си, Миори?
Не се движи.
Ще видиш!
Аз съм внучката на вещицата и пазителка на гората.
Продължавай да си груб с мен и ще те прокълна.
Много са досадни!
И всеки ден ще трябва да ги търпя.
Намрази ли селото?
Пак ли ти?
Не искаш ли да се върнеш в Токио?
Мразя го това село! Не съм за тук!
Всички са скучни!
Добро е местенцето, като му свикнеш. - Защо трябва да търпя това?
Нямаше да дойда тук, ако имах по-добри родители!
Просто искам да се прибера. - Не си тръгвай, Миори!
Оставете ме намира! Не ми говорете!
Никак не си забавна. - Досадници!
Миори, не ходи натам! Ще се загубиш!
Млъквай! Не ме следвай!
Не ходи там!
Навсякъде коренища.
Красиво.
И такива места имало.
Дали може да се пие?
Може.
Жадна си, нали? - Да.
Преследват ли те?
Напий се до насита.
Вкусна е, въпреки че е само вода.
Водата тук е толкова красива,
но някой ден няма да я има.
Скоро ще потопят мястото под язовир.
Язовир? Ще строят язовир?
Да, върху цялата местност. Искаш ли да го видиш?
Изплаши ли се?
Наистина ли ще потопят цялата местност?
Как могат хората е лекота да унищожат нещо толкова важно?
Наистина глупави създания.
Селото е натам.
Отбий се пак да си поговорим. - Добре.
Но не води мъже.
Боса е.
Една такава потайнствена.
Миори, добре ли си? Нали нищо не ти се случи?
Видя ли една жена?
За какво говорите? Нали е една от вас?
Някакъв дух на гората. - Не е от нашите.
Видя ли камък с въже около него, точно до извора?
Видях го. - Това е обесен камък.
Жена, излъгана от мъж, се е обесила там.
Тогава тя... - Отдавна е покойница.
Значи е човек? - И още как.
Май не харесва много хората.
С никого не се разбира, били те хора или духове.
Когато хората доближат извора, тя се ядосва и им пакости.
Първоначално Каноко отговаряше за извора.
Сега ме тъпче, ако се приближа.
Изгонила те е. - Изворът си е мой!
Повлекана самозабравила се! Няма да остане така!
Можеш ли да направиш нещо?
Не беше особено страшна. - Защото си жена.
Ако мъж се осмели да приближи, тя го подрежда много жестоко.
Миори, би ли поговорила с нея от наше име?
За какво? - Да върне извора на Каноко.
И да не пакости на хората, които влизат в гората.
Защо пък аз?
Нас не ни слуша.
И пак, защо аз да се пазаря с нея?
Проблемът си е ваш, сами се оправяйте.
Може да не знаеш, но тя наистина е страшна.
Не знам.
Добре.
Не ме интересува.
Изворът ми!
Нао, давай!
Наоко, не се напъвай.
Не мога.
Нао, малко ти оставаше.
Следващия път.
Хайде, Наоко сериозно се постара. Следват шестокласниците.
Да видим как ще се справят Миори и Дайсуке с оттласкването.
Лесно ще е.
Слез, Хидежи.
Давай първи, Дайсуке. Миори, ела насам.
Двама сме, защо да съм първи?
Застанете на линията, че да не падне върху вас.
И без това няма да стане!
Следва Миори. Дайсуке, махни се от дюшека.
Заболя ме. - Сам реши да правиш извъртане.
Миори, готова?
Завъртя се!
Много е добра.
Защото е внучката на вещицата.
Хидежи, не говори така. Добре, браво и на двама ви.
Физическото свърши. Заобикаляйте дюшека.
Г-це Окако, колко точки получава Миори?
Перфектни 10.
Ами Дайсуке? - Шест точки.
Битка между райета, нали?
Нао, Миори е облечена с тениска без ръкави.
Не ядосвай Дайсуке.
Дайсуке! - Добре ли си?
Искам дуел, Миори!
Много си лош, Дайсуке. За трети път го правиш!
Не е честно да нападаш в гръб.
Ето, можеш да си първа. - Благодаря.
Дайсуке, прекаляваш!
Не си ми интересен!
Война ли ми обявяваш? Готино.
Млъквай!
Не ти харесва на село, нали?
Позна! Проблем ли имаш?!
Ами върви си.
Някой ден! Това село е дупка!
Няма магазини, няма игри, няма ресторанти!
Не се подигравай на селото.
Щеше ли да си доволна, ако имаше магазин?
Никак даже!
Язовирът ще потопи това място!
Отскочи нагоре!
Какво каза?
Не знаеш ли?
Какъв язовир? - Всичко ще бъде потопено!
Училището, гората, селото, всичко!
Няма значение колко ви харесва тук.
Ще ви прогонят.
Стига си лъгала!
Знаеше ли, че в гората има красив извор?
Там го видях.
Какво си видяла?
Можеш сам да се убедиш. Искаш да узнаеш истината, нали?
Да. - Върви тогава.
Просто не искаш да повярваш, че ще потопят селото ти.
Затова смяташ, че лъжа.
Ще отида където каза.
Ще мога да го видя в извора, нали? - Дайсуке...
Ще проверя дали казва истината.
Ако ни лъжеш, ще се прибереш в Токио.
Дайсуке, остави я.
Наистина ли ще отидеш? Не го прави.
Това е между Миори и мен! Не се пречкай!
Знаеше ли за проклятието над извора?
Там витае призрак. Истински призрак.
Стига!
Там живеят призраци. - Това е само мит.
Ако се приближи момче, бива прокълнато до смърт.
Умира от бавна, мъчителна смърт.
Искаш ли да си вземем сладолед на връщане?
Не е хубаво да хабим пари.
Дайсуке пак ли го няма? Непослушно момче.
Дайсуке още не се е върнал.
Дали е добре. - Някой трябва да го спаси.
Котаро, върви да му помогнеш. - Няма да стане!
Хидежи, седни! - Добре.
Когато хората доближат извора, тя се ядосва и им пакости.
Ако мъж се осмели да приближи, тя го подрежда много жестоко.
Какво правиш? - Нищо не правя.
Как се казваш? - Дайсуке.
Дайсуке? - Да.
И се осмеляваш да оскверниш скъпоценния ми извор!
Няма да те пусна, само защото си дете!
При много сняг през зимата, прибираме голяма реколта ориз.
Снегът убива лошите микроби.
Миори?
Дайсуке!
Чакай! Остави го!
Миори!
Какво каза?
Казах да спреш! Дайсуке да ти е направил нещо?
Може да е малък, но е мъж.
А ти си умряла, защото те е зарязал мъж?
Значи си разбрала.
Голяма жена си, а си се самоубила за нищо!
Какво може да знае едно дете?!
Дори и децата знаят, че да обвиняваш другите не помага!
Дай ми момчето!
Ще го удавя в извора! - Не давам!
Какво?!
Майка ме заряза! Баща ми ме изостави!
Мразя страхливци, които обвиняват и си отмъщават на когото им падне!
Браво, Миори! - Само така!
Дай й да се разбере! - Искаме още!
Млъквайте!
Ти различна ли си?
Обвиняваш родителите си и всички други!
Греша ли?! - Не!
И чия е вината да съм такова трудно дете?
Всички са досадници!
Няма да стана като теб!
Страхливецът си остава страхливец! Не е ли така?
Никога няма да си силна! Винаги ще обвиняваш другите!
Защо аз? Ако имах по-добри родители...
Не искам да съм такава!
Миори, благодаря.
Отиде в рая.
Хермелин?
Защо ми благодари?
И ти си част от гората. Върви.
Много смело да прогониш страшната жена!
Знаех, че ще успееш. - Браво на нашата Миори!
Отлично, пазителке на гората! - Нищо не съм направила.
Чудно е!
Дайсуке, Дайсуке, вече всичко е наред.
Миори, по-добре не го мести. - Добре.
Вярно ли е, че изворът ще бъде потопен под язовир?
Кой ти го каза?
Вярно ли е? - Още не е взето решение.
Какво ще правите, ако решат?!
Ще изоставите гората и ще избягате в друга?
Бихме искали да останем тук.
Но ни трябва човешка помощ да предпазим гората.
Но хората са ви врагове! Точно те ще строят язовира.
Не ги считаме за врагове. Първоначално хората са били като нас.
Как така като вас?
Искаш ли да ти помогнем, Миори? - Как?
Дайсуке!
Дайсуке, добре ли си? Освежи се.
Извинявай за тези страхотии. Не исках да го правя.
Много си силна.
И аз бях уплашена, но мразя да ми говорят така!
Много гаден характер си.
Дайсуке! - Жив е!
Прокълна ли те? - Видя ли призрака?
Не се страхувайте. С Миори я прогонихме.
Нали, Миори? - Щом казваш.
Миори е много силна. Не си просете боя!
Само ти го правиш!
Добре ли си, Миори? - Да.
Реже дървета! - Страхотно!
Много бързо. - Мирише хубаво.
Мирис на дърво. - Вярно!
Дайсуке, повдигни края.
Готов? Дръж здраво.
Готово. Как е?
Велико! - Много добро!
Без такива. Ще ми викаш дядо.
Дядо. - Какво, Миори?
Как ще го качим горе?
Мътни ме зели! Трябваше да го сглобим горе.
Остаряваме, а?
Ядеш като прасе. - Да, защото е сладко и хубаво!
Миори, харесва ли ти? - Да.
Приятелите ти от Токио няма ли да те посетят?
Там нямах приятели. - Защото ми много зла.
Не се обаждай!
Да не повярва човек! Как можа да го направиш?
Миори! - Лоши новини!
Хората от язовира дойдоха.
Какво? - Строителният екип за язовира.
Родителите на Наоко имат гостилница. Те са им гости.
Питаха мама за гората.
Самата истина! Тръгнаха към северната гора.
Да вървим!
Къде отивате?
Виж, това е колата им.
Сигурна ли си? - Да.
Тук трябва да са влезли в гората.
Миори! - Опасно е!
Чакай!
Миори!
Закъде бързаш?
Хората за язовира са тук. - Къде са?
Някъде в гората. Да кажем на всички!
Добре.
Случва се. Наистина ще посегнат на гората ми.
Те ли са? - Подозрителни хора.
Но това приточе...
Наблизо ли живееш?
За язовира ли сте дошли?
Да, изследваме околната среда.
Проверяваме дали тук ще може да се построи язовир.
Какво гледаш? - Защо носите оръжия?
За всеки случай са.
Да сме защитени, ако ни нападне мечка.
Тук има тигър.
Няма да е безопасно в гората, най-добре стой настрана.
Кажи и на приятелите си.
Решено ли е вече?
Кога ще го построят? - И моята къща ли ще бъде потопена?
Успокойте се. Нашите казаха, че още нищо не е решено.
Само проверяват дали може да бъде построен.
Но ще го построят, ако открият, че могат.
Къщите ни ще бъдат под водата.
Родителите ми казаха, че може да се преместим при роднини.
Не искам да се местя.
Миори, прогони ги.
Както направи с призрака.
Да, но... - Никакво "но"!
Погледни.
Златен орел? - От застрашените видове е.
Окинавският дърдавец и дивите котки са примери.
Те са почти изчезнали животни. - И златният орел ли е от тях?
В Япония са останали само 500 от тях.
Погледни тук. Пише, че са живели и в нашия район.
И какво?
Има закон, забраняващ развитието на райони със застрашени видове.
Тогава да намерим златния орел и ще попречим да построят язовира.
Вярно е! Ако намерим златен орел, ще спрем плановете за язовира.
Трябва само да намерим орли, нали?
Да ги потърсим! - И ще ги намерим!
Това е началото на отбора за търсене на орли!
Търсим златни орли
Бокурико!
Него-жи! Каноко! Излезте!
Искам да поговорим за нещо.
Къде са?
Какво правите?
Виж.
Дали не е шпионин? Трябва да е.
Хората от язовира сигурно са разбрали какво ще правим.
Какво правиш, мамо? За маскирана ли трябва да минеш?
Отдавна не сме се виждали.
Да не си изгоряла? Ще ти останат черни точки.
Защо си дошла?
Просто се питах как си. - Лъжеш. Самотна си, нали?
И какво ще правиш сега? Ще се върнеш ли при татко?
Много насекоми има на село. - Попитах те нещо.
Струва ми се, че на света вече няма истински мъже.
Просто ти не можеш да ги намериш.
Много е злобно да говориш така на майка си.
А не беше злобно да си тръгнеш?
Миори!
Съжалявам. Само ти си ми останала!
Стига се преструва! - Пролича ли?
Не съм наивна!
Миори! Почакай!
Изчакай ме, Миори! Миори!
Това ли е майката на Миори? - Не е шпионин.
Нито един на моята възраст не е виждал златен орел.
А твоят баща? - Ами...
Не са споменавали.
Какво е това месо?
Задушено диво прасе. - Харесва ли ти?
Съмнително е. - За нея било съмнително.
Благодаря за вечерята.
Свърши ли? - Нахраних се.
Тук е приятно хладно. Не ни трябва климатик.
Миори, искаш ли да живееш с мен?
Вероятно ще се караме често, защото си приличаме.
Не си приличаме. - Като две капки вода сме!
Горди, амбициозни, твърдоглави, егоистки.
Не съм такава. - Някак ми се струваш променена.
Хубаво е, че не си като мен. Да живеем заедно в Токио.
Точно свикнах тук.
Не бихме могли да свикнем с това място дори за цял живот.
Интересно е само в началото. Няма да издържиш и година.
Миори...
Помисли си.
Значи няма да се събереш с татко?
За първи път говориш за това.
Наистина не можеш.
Ето я изгубената палка.
Грешно го правиш.
Звукът така не може да стигне гората.
Така ли?
Няма да стане със силно думкане. И това ли не знаеш?
Кой си ти?
Аз? Вашираши?
Живея тук от триста години, още от постояването на къщата.
Вашираши, къде са Бокурико и останалите?
Къде са всички? В друга гора ли са избягали?
Не, скрили са се от непознатите в гората.
Хората за язовира?
Искам да ги питам нещо. - А за какво мислиш, че е барабанът?
Сложи това на кръста си. Това е официалната носия.
Благодаря. Много си отзивчив.
Високо е!
Пробвай да думкаш.
Точно така.
Какво искаш толкова късно нощем?
Могури!
Миори, там, та-там.
Бокурико!
Какво има толкова късно?
Него-жи!
За какво ни повика?
Слушайте ме. - Това правим.
Може вече да знаете, гората скоро ще бъде потопена.
Знаем!
Но има начин да ги спрем!
Намерете златни орли. - Златни орли?
Не могат да построят язовира, ако има златни орли.
Златни орли...
- Скоро не съм виждал.
Нали знаете хората, който проучват местността?
Намерете златни орли преди да са се върнали и ми кажете.
Разбирате ли какво ви моля? - Не съвсем.
Да попитаме ли Фукурин? - Кого?
Фукурин Нагизаки, духът на вятъра.
Съсредоточи се.
Усети присъствието му с пръстите си и върти силно.
Присъствието му? - Опитай и ще разбереш.
Съжалявам.
По-нежно! - Не е лесно.
Замаях се!
Следи вятъра, не въжето! Усети присъствието на вятъра!
Вятър...
Трудно е да го уловиш. Капризен е и бързо бяга.
Присъствието на вятъра...
Колко унизително да ме улови такова младо момиче.
Ти ли си духът на вятъра?
Същият, дух на вятъра, Фукурин Нагизаки.
Моля те, Фукурин, можеш ли да върнеш златните орли в гората?
Златните орли? Защо? - Моля те!
Не мислиш ли, че мястото е идеално за гнездене?
Намери ги и ги доведи много бързо!
Храбро момиче си ти. Ще дойдеш с мен.
Не си затваряй очите, търси ги.
Завива ми се свят! Ще повърна!
Ще свикнеш!
Пусни ме долу!
Искам долу веднага!
Ти ли си Миори, пазителката на гората?
Да, аз съм!
Тогава ще те изпробвам.
Слабачка.
Ти какво очакваш? За първи път летя.
Ако видя златни орли, ще им кажа да дойдат тук.
Наистина ли? - Но те ще решат дали искат.
Кога ще ги видя? - Имай малко търпение.
Но ние бързаме!
Капризен ти казах.
Ако ядеш толкова много, ще надебелееш.
Искаш ли закуска? - Не.
Допълнително.
Идва.
Ще се обадя, като намеря място. И тогава...
Ще дойда, ако с татко се съберете. Иначе няма да се върна.
Миори,
знам, че постъпих жестоко, но не те мразя.
Нито аз теб. Ти си единствената ми майка.
Може да живеете при нас. - Не мога да свикна с живота тук.
Добре, Миори. Ще поговоря с баща ти.
Мислех, че ни остава само развод, но не съм говорила с него от години
и не знам какво иска той.
Попитай го какво иска. - Ще го направя.
И да му кажеш какво чувстваш.
Определено говориш повече, отколкото ти се полага.
Одрала си ми кожата и още как.
Също така си моя внучка.
Бабо,
мога ли да остана с теб? - Остани колкото желаеш.
Още няма златни орли.
Може да са изчезнали.
Ами Окунавкият дърдавец? - Беше Оканавки дърдавец, нали?
Окинавски дърдавец. Живеят по на юг, в Окинава.
Рано е да се предаваме!
Пак ли са тук? - Да. Не се отказват!
Може пък да няма.
В случай, че са тук ще стане голям проблем.
Да.
Пак ли ти?
Пречите на проучването ни. Прибирайте се!
Да не сте посмели да нараните златните орли!
Какво каза?
Златни орли?
Къде ги видя? Ще ни кажеш ли? - Към края на източната гора.
Накъде е това? Би ли ни казал?
Наистина ли ги е видял?
Щеше първо на нас да каже, ако беше видял нещо.
Значи лъже? - Какъв е глупав.
Нали пречехме на проучването ви. Да се прибираме.
Да, хайде да си ходим. Да не ви пречим.
Не бързайте толкова!
Никак даже не ни пречите!
Ще ни заведете, нали?
Не можа ли да измислиш по-добра лъжа?
Не ми говори. Само печеля време.
Стига въздиша!
Наближаваме ли?
Дали не беше от тук?
Ясно.
Някъде наоколо. Чудесно.
Идеално място златните орли да си свият гнезда.
Да, тук беше.
Виждаш ли нещо? - Засега не.
Благодаря. Можете да си вървите.
Да, но... - Не е безопасно, вървете си.
Сега какво? Скоро ще разберат.
Ще ги заведа в северната гора, после някъде другаде.
Нещо? - Не виждам никакви гнезда.
Защото няма! Вървете си!
Да, вървете си!
Стига за днес.
Знатен орел...
Наистина е тук!
Миори! - Бокурико?
Какво?
Какво ще кажеш? Добре ли съм?
Ще заподозрат нещо! Полети малко!
Не може ли да лети?
Няма начин! Не мога да летя!
Има нещо нередно.
Не отлита, въпреки че сме толкова близо.
Може да е ранен.
Толкова по-добре за нас.
Какво ще правят?
Няма начин да полетя.
Бягай, Бокурико!
По дяволите! - Какво правиш?! Ще избяга!
Спрете, не стреляйте!
Недей, Миори! Ще те убият!
Бокурико!
Ранихме го. Не може да е стигнал далеч.
Ако съберем дузина ловци, ще свършим бързо.
До утре вечерта ще сме готови.
Язовир не можем да построим преди да сме избили орлите.
Какво си мислят?
Излъгаха за проучването. Те са корпоративни кучета.
Дошли са да убият златните орли, за да не бъде спрян строежът.
Къде отиваш?
Миори.
Боли ме, Миори.
Бокурико...
Не можеш ли да се преобразиш?
И аз искам да се преобразя. - Много е слаб.
Преобрази се в тигър заради мен!
Ще се справя ли? - Трябва да се справиш.
Пак ще стрелят по теб, ако останеш така.
Не искам да ме стрелят! - Не иска!
Искаш ли да дойдеш у дома, да се скриеш на тавана?
Баба има много билки.
Искам да остана в гората.
И аз споделям чувствата ви. Не искам гората да изчезне.
В началото тук не ми харесваше. Направо мразех селото.
Не знам кога започна да ми харесва. Просто искам да съм с вас.
Какво да правя? Искам да направя нещо.
Разцъфтя!
Духът на голямото дърво, нашият предводител.
Миори. - Да.
Не можеш да се справиш сама.
Какво ти остава?
Да, трябва да обединиш силите си с другите.
От раждането си не си била сама.
Никога не си оставала сама.
Къде съм?
Под земята.
Сега си водна капка, промушваща се през почвата.
Вода... - Очаква те дълго пътуване.
Виждаш ли, повърхността се приближава.
Ярко е.
Разтварям минералите в земята.
Накрая ще изляза от някой извор и ще се понеса надолу по реката.
Много години съм напоявала земята и утолявала човешката жажда.
Нито майка ми, нито баба ми, никого вече не познавам.
Станах част от морето и се носех векове наред.
Подхранвах създанията в морето.
Много, много луни по-късно
се превърнах в пара, издигнах се в небето, превърнах се в облаци
и се изливах върху селата, горите и хората.
Разбираш ли, Миори?
Напоява земята, утолява хората, подхранва създанията,
това е водата.
Добре дошла.
Кръговратът на водата, през който премина,
започва от тази гора.
Никой не може да живее без вода.
Нито ние, нито вие.
Готова ли си да се пожертваш, за да защитиш гората?
Него-жи.
Стига да съм заедно с тях!
Разчитам на теб, Миори.
Тази нощ добре биеш барабана.
Фантастично! Толкова ли много живеят в гората?
Някои са от близката планина, други са дошли от още по-далеч.
Искат да ти помогнат.
Слушайте!
Утре ще дойдат хора, които искат да съсипят гората.
Искам да ги прогоним. - Как да ги прогоним?
Ще ги изхвърлим ли?
Да ги накараме да се изгубят! - Ще е много забавно да ги измамим.
Искам сериозно да ги изплашим.
Искам така да им изкараме ума, че никога да не стъпят в гората.
Какво ли може да ги изплаши? - Ти и така си страшен!
Откъде си дошъл? - Акита.
Ти ли си сестрата на Каноко? - Брат съм му!
Духове, помогнете ми!
Идват. - Довели са много хора.
Колко са? - Не мога да кажа.
Миори,
ще се оправиш ли сама?
За коя ме мислиш? Аз съм внучката на вещицата.
Може поне да ни кажеш какво си намислила.
Няма какво да ме мислите. Само свършете вашата роля.
Можеш да разчиташ на нас. Ще се справим.
Ранен ли е? - В крилото и не може да лети.
Няма да е стигнал далеч.
Дано свършим преди обяд. - Вероятно ще сме.
Да приключим набързо и да отпразнуваме с по бира.
Необичайно. Много е тихо. - Мислиш ли?
Сейрю, направи мъгла!
Ама че гъста мъгла! - Не й обръщай внимание.
Проклятието на драконовия бог. - Суеверия.
Като че мъглата ни следва. - Глупости!
Духове горски, покажете се на хората!
Каноко, покажи на Миори страшното си лице.
Толкова много ли искаш да го видиш? - Какво страшно лице?
Ще ти го покажа, внучке на вещицата. Ето го!
Другите хора могат ли да го видят?
Когато сме страшни, всички хора могат да ни видят.
Не е ли готино?
Как съм по-красив? - Красив...
Какво означава красив? - Че изглежда добре за мъж.
Ама ти мъж ли си? - Мъж съм я!
Кой е истинският ти облик? - И двата.
Каноко е предводител на клана Каноко.
Да започваме! Напред!
Човече... - Никак няма да е лесно.
Да не простреляте някой от нашите.
Какво става? - Трябва да е насам.
Не трябваше ли да сме свършили до обяд?
Тук има вода.
Много е добра!
Чудна водичка.
Манерката ми! - Остави я.
Как може да потъне и после да изплува?
Може ли да я задържа?
Кой си ти? Върни ми я!
Какво е това? Някакво създание.
Проговори. - Не съм го чул.
Мога да говоря!
Потопи се. - Не беше човек.
Махнете ги! - Ухапаха ме!
Не в устата! Не в носа!
Мога ли да го задържа? - Не може!
Помогнете ми!
Ама какво?! Толкова са много!
Издърпайте го преди да са го изяли!
Събуждай се! Ще те изядат!
Наясно съм с подлия ви план.
Изпратили са ви да предотвратите спирането на строежа!
Не стреляйте! Човек е!
Недей!
Фукурин!
Лети! - Вещица е!
Горските духове треперят от гняв!
Вървете си и не се връщайте, ако ви е мил животът!
Застреляй я! - Не! - Последно?!
Съберете пушките!
Това ли сме? Къде са останалите?
Не знам. - Кой е там?
Ти ли си бил.
Да приключим набързо и да отпразнуваме с по бира.
Да приключим набързо...
Не се приближавай! - Прицели се!
Да не са го изяли?
Тъпак! Ще е в стомаха, ако е изяден!
Чудовище!
Пушката!
Помощ!
Вече не ви трябва.
Какво е това?
Спокойно, халюцинация е. Нали пихме от извора.
Имало е нещо във водата. - Аз не пих!
Не се приближавайте! - Не ме бутай!
Добре...
Златен орел...
Няма да се научиш.
Не можеш да ни спреш! И ние си имаме причина!
Животът ни е заложен! Това не е игра!
За нас това не е игра. - Млъквай!
Спри!
Идват! - Браво! Трима се спънаха!
Супер! Сега не се пускайте!
Какво правите? Махайте се! - Пуснете ни да минем!
Селянчета!
Махай се! - Ще те ухапя!
Бягайте и вие! Ще погнат и вас! Не се ли страхувате?
Какво е станало? Да не са видяли мечка?
Малко вероятно.
Хората от Токио са големи пъзльовци.
Бързай, татко!
Какво правите тук?
Ние... проучваме.
Само лъжат. - Да!
Децата ни казаха, че се държите подозрително.
Защо обикаляте наоколо с оръжия?
Защо стреляте извън ловния сезон?
Ще обясните в участъка. - Няма.
Като дете говори. - Да.
Не говорете като дете!
Дайсуке, гледай!
Грамадно е! На гърба му седи вещица!
Внимавайте!
Човек това не може да го направи. - Върхът!
Може да са били мечки.
Ще ми кажете всичко в офиса!
Ще ви дам на мечките, ако ме лъжете!
Не беше мечка, а вещица.
Дядото на Наоко, наблюдавай ги. - Добре.
Оставете колите тук. В това село няма крадци.
Успяхме! - Така ви се пада!
Пълна победа!
Хайде деца, връщаме се да продължим часовете.
Не искам! - Нито пък аз.
Идвайте момчета. - Г-це Окако, чувам нещо.
Чувате ли нещо?
Миори, къде си?
Миори!
Викат те, Миори.
Ще сляза при тях.
Фукурин!
Месец по-късно
Къде е Миори? - Излезе.
Толкова рано?
Куро! Я да видим.
Чудесно!
Застрашен златен орел в района Строежът на язовира отменен
Куро, няма да строят язовир.
Него-жи! Бокурико!
Много обичаш да тичаш. - Какво става?
Няма да строят язовир!
Браво!
Значи гората е спасена. - Миори я спаси.
Всички я спасихме. Точно както каза великото дърво.
Някой ден пак ще се върнат. След десет, петдесет или сто години.
Сигурна съм, че Бокурико ще помага, докато намерим истински орли.
Пак ли аз?
Гледай да не те прострелят. - Лесно ти е да говориш.
Не се притеснявай. Да се връщат, пак ще ги прогоним.
Миори, завинаги ли ще останеш ли тук?
Така и така съм тук, искам да видя гората през есента,
през зимата
и през пролетта.
Искам да я видя цялата!
И великото дърво ще разцъфти отново на пролет.
Гората зиме е голяма веселба.
Погледни, Вашираши, колко много листа.
Не е лошо да си пазител на гората.
Обаче способна ли съм да я защитавам и занапред?
Стига да сме заедно, ще се справя.
Ще се справя.
Превод: ckitnik RyuKo Translations AnimeS-bg.com
Благодарим на Ureshii & Froth-Bite